Квірування соціалістичного реалізму: Ранні українські фільми Сергія Параджанова і його перехід до поетичного кіно - Брюховецька, Ольга (Наукові записки НаУКМА. Історія і теорія культури, 2025)
Сергій Параджанов, режисер-візіонер українського, вірменського та грузинського кіно, залишається символом естетичного нонконформізму, який у безпрецедентний спосіб підважив канон соціалістичного реалізму попри обмеження, які накладала система культурного виробництва радянських часів. У цій статті запропоновано подивитись на ранній український період кар’єри режисера, на фільми «Параджанова до Параджанова». Акцент зроблено на останньому фільмі цього менш відомого періоду «Квітка на камені» 1962 року, який став кульмінацією нездатності Параджанова існувати у нав’язаних нормативних координатах. Авторка статті стверджує, що ранні фільми Параджанова варто розглядати як «подвійну невдачу» — не лише художню, але й ідеологічну, що дає змогу побачити цей період як такий, що парадоксальним чином заклав фундамент для подальших звершень Параджанова як режисера поетичного кіно. У статті показано, як ранні роботи Параджанова виявляють несумісність радянських ідеологічних приписів з творчими бажаннями режисера, включно з його квір-чутливістю. Зокрема, застосовуючи квір-оптику, показано, як у «Квітці на камені» Параджанов підважує соцреалістичні конвенції через гендерну плинність, підрив поступу ідеологічної трансформації радянського Bildungsroman та моменти наративної дезорієнтації, які натякають на квір-можливості в гетеронормативних рамках. Ці підривні культурні практики не лише викривали штучність соцреалістичних наративів, але й відкривали шляхи для альтернативного вираження ідентичності та буття, що становило загрозу для тієї нормативної версії реальності, зокрема гетеронормативності, яку насаджувала радянська держава. Хоча зрілі твори Параджанова більш виразно розкривають цей сексуально-естетичний зв’язок, його присутність у ранніх роботах є особливо важливою для осмислення творчого і життєвого шляху режисера. Дисидентство Параджанова має як політичний, так і сексуально-естетичний виміри, він заплатив за нього велику ціну: будучи відкритим бісексуалом у режимі, який криміналізував гомосексуальність, Параджанов зазнав жорстких переслідувань. Авторка статті показує, чому важливо не розділяти різні виміри дисидентства Параджанова. Кодуючи квір-підтексти в жорстко регламентованих рамках культурної продукції радянського часу, навіть ранні фільми Параджанова постають актами непокори системному гнобленню, демонструючи способи утвердити людську свободу в ситуації несвободи.